Am ajuns.
Cum ți se pare?
Știu că nu e mare lucru, dar are o fundație bună.
- Cu puțin lucru... - E perfectă.
E exact cum mi-am imaginat.
Du-te și aruncă o privire. Îl aduc pe Sam.
Îmi place. E perfect.
Cred că și lui Sam îi place.
- Demn pentru un rege, cred. - Da, așa e. E prea mult.
Nu, nu e deloc. Aș fi vrut să fac mai mult pentru casă, pentru tine, Sam...
E minunat. Mulțumesc.
Stai puțin.
Asta pentru ce e?
Ca să-ți mulțumesc că ai fost atât de înțelegătoare.
Nu trebuia să-mi dai nimic. Voi suporta indiferent ce.
Deasemenea îți mulțumesc pentru că ești mamă.
Știu că nici eu nu am ajutat prea mult în această mutare...
...dar în inima mea știu că așa e cel mai bine pentru toți.
Mă duc să mă întind.
- Ai nevoie de ceva? - Nu, cred că doar mă duc să mă întind.
Bine. Am să mai spăl pe aici...
...și mai am câteva lucruri de făcut.
Bine.
- Nu sta prea târziu. - Nu, și eu sunt destul de obosit.
Bine, noapte bună.
Somn ușor.
N-ar trebui să scrii?
Da, dar trebuie să refac casa pentru a se putea locui în ea.
Am venit aici pentru o viață mai bună. Vreau ca și casa să reflecte acest lucru.
Știu, dar trebuie să scrii și pe hârtie ceva.
- Te rog, nu începe. - Nu încep.
Vreau doar cel mai bun pentru tine.
Cel mai bun lucru pentru mine este să refac casa
pentru a se putea locui în ea.
Bine.
Dar îmi promiți că ai să și scrii ceva?
O voi face, o voi face! Promit.
Vrei să te duci?
Nu cred că sunt pregătită.
Desigur că da. Întotdeauna ai fost pregătită.
Am crezut că ne-am înțeles ca să nu mă mai împingi din spate.
Ai dreptate. Doar m-am gândit că...
Da. Te-ai gândit greșit.
Iubito...
- Ești trează? - Da.
Am o idee.
Ce-ar fi să ieșim afară pentru o plimbare prin pădure?
Să-l aducem pe Sam cu noi. Soarele trebuie să apună, va fi frumos.
Sună minunat. Dar sunt chiar obosită.
Am nevoie să mă odihnesc, bine?
Bine.
Eu am să mă duc să mă plimb.
Alo?
E cineva acolo? Alo?
Eu sunt Frank Brooksfield.
Tocmai m-am mutat în casa alăturată și m-am gândit să trec...
Se pare că vine o furtună. Ar putea fi...
Ce vrei?
Da. Așa cum am mai spus, m-am mutat în casa alăturată și...
- Și am vrut să trec. - Pleacă.
Uite ce, îmi pare rău dacă te-am speriat. Nu am vrut să...
Soțul meu se află în casă.
Da. Ei bine...am bătut și nimeni nu mi-a răspuns.
Nu m-ai auzit?
Bine...Bine.
Uite ce, îmi pare rău dacă te-am speriat...
Am spus să pleci de aici!
Bine.
Sam?
Sam...
Nu.
Sam!
Vino aici.
Bună.
Julie?
Bine.
Nu respira, Frank. Jur. Nu respira.
Nu-i nimic.
Nu, e vina mea. Nu l-am putut lua.
Nu l-am putut atinge. N-am putut...
Julie! Nu-i nimic. Acum totul e bine.
Nu înțelegi! Aproape că distrug familia noastră.
M-am întors doar pentru că încă nu l-am atins.
Nu cum ar trebui să fie o mamă.
Nu vreau să plec fără să simtă atingerea mea.
Julie, toți sunt bine. Totul e OK.
Ce s-a întâmplat?
Termină! Nu pot face față situației acum.
- Ce? - Tu!
- Ce vrei să spui? - Oferă-mi puțin spațiu, te rog!
Nu știu despre ce vorbești. Ce...?
Frank, termină, te rog! Îmi pare rău!
Îmi pare atât de mult!
De ce nu pot să-mi țin în brațe copilașul meu?
Adu-ți aminte ce ți-a spus doctorul.
Când vei fi gata, se va întâmpla în mod natural.
- Dar nu se întâmplă. - Se va întâmpla, Julie. Îți promit.
Mă duc după niște lanterne. Ești bine?
Da. Trebuie să mă culc.
Mă întorc imediat.
Frank, nu!
Ușurel.
Trebuie să se obișnuiască cu lucrurile din preajmă.
Sunt mama lui. Eu ar fi trebuit să fac asta.
O voi face eu, bine?
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Îmi pare rău. Te-am trezit?
Nu.
L-am pus pe Sam în camera sa. A răcit.
Mă duc să văd dacă telefonul vecinului funcționează.
E bine dacă vei sta singură pentru puțin?
Mă voi întoarce cât pot de repede.
Ești bine?
Îmi pare rău dacă te-am speriat din nou.
- Lumina îți merge? - Nu.
Dar telefonul îți merge?
Cred că da.
Crezi că aș putea să-l folosesc? Furtuna m-a lăsat fără curent electric.
Furtuna a doborât câțiva copaci mari.
Drumul este blocat.
Ar putea fi închis toată săptămâna.
Se pare că n-am noroc, nu?
Lucrurile de genul acesta se întâmplă des pe aici?
Presupun că da.
Se pare că sunt prins aici.
Presupun că da.
Mulțumesc că m-ai lăsat să folosesc telefonul.
- Pot să te întreb ceva? - Dă-i drumul.
- De cât timp locuiești aici? - Dintotdeauna.
Aici, pe proprietatea asta.
- Frank. - Helen.
Ei bine, mulțumesc că m-ai lăsat să...
- Julie? - Frank!
- Ce e? - Vino să-l vezi Sam, te rog.
- De ce? Ce se întâmplă? - A plâns tare.
Mi-a fost frică să mă duc să verific.
Și apoi s-a oprit. N-a mai plâns de atunci.
- Și încă nu te-ai dus să vezi ce are? - Îmi pare rău.
Totul e OK.
Uite, acum am să te pot auzi.
Asta e altceva.
Ce?
Ții minte când a venit prima dată mama ta să ne viziteze,
ce s-a întâmplat cu monitorul?
Te-a auzit spunând cât de enervantă era.
- Credeam că o să mă ucidă. - Dumnezeule, era furioasă!
- Ce? - Mă bucur să te aud râzând.
Frank, trebuie să te ridici?
Mă duc jos.
Nu pot dormi.
Unde ai fost?
Am fost pe afară. Am crezut că am auzit ceva.
- Un hoț? - Nu, nu un hoț.
- Nu știu. - Ce se întâmplă?
Nimic. A fost doar imaginația mea.
Și de ce ai cuțitul acela?
Nimic...Am crezut doar că am auzit ceva.
- Ești sigur? - Da.
Cred că trebuie să mă culc puțin.
- L-ai hrănit? - Da, mult.
- Cât timp ți-a luat? - Imediat.
- Cred că mă urăște. - Nu e adevărat.
Ba da, sunt sigură.
Nu, nu te urăște.
- Ține. - Dumnezeule, Frank!
Îmi pare rău...te presez.
Încă nu sunt pregătită.
Mi-e frică.
Nu-ți fă griji. Se va întâmpla în mod natural.
Julie.
- Trezește-te, trezește-te! - Ce?
- Sam nu se află în pat. - Ce?
Am crezut că am găsit lanterna.
Caută dedesubt.
Cu atenție!
Unde e?
Unde e!?
Așteaptă, Frank. L-am pus eu în camera copilului.
- Ce? Când? - Noaptea trecută.
Atunci când ne-am dus la culcare. Privește.
Tu ești, dragule?
Bună.
Am crezut că erai tu.
Să mergem. Să mergem.
Stai aici.
Totul e OK. Aici e tati.
Alo?
Helen?
Alo?
Bună. Ce mai faci?
- N-au dat lapte azi? - Puțin.
O va enerva.
Scuze.
Da...Asta nu o va ține nemișcată.
OK.
Motivul pentru care am venit aici este că...
...mă întrebam dacă nu ai putea să lucrezi ca baby-sitter pentru noi.
Te-aș putea plăti, desigur.
Și te-aș putea ajuta pe aici. Aș...
...tăia lemnele, mulge caprele.
Nu cred că aș putea face chestia aia cu păsările în sac...
Helen.
Știu că nu ne cunoaștem foarte bine, dar...
...mă aflu într-o încurcătură.
Soția mea, Julie, e bolnavă.
De fapt, e mai mult decât asta. Ea are "depresie post-natală".
Și...
Ea a trecut printr-o perioadă foarte dificilă...
Am cumpărat casa aceasta de aici pentru ca să mă pot concentra asupra cărții mele.
- Oricum, ar fi de mare ajutor. - Nu.
Julie.
- Julie. - Da?
N-ai observat ceva ciudat?
Ce?
- Plânge. - El?
Nu.
- Julie. - O, la naiba!
Îmi pare rău! Îmi pare rău!
Julie, mâinile tale.
Ești bine?
Julie!
Julie, vrei să spăl ceva?
Nu.
Sam!
Julie?
Poate că a vomat. Ar putea fi fierea.
- Atât de mult? - Trebuie să fie fierea.
E bolnav. E atât de palid.
Serios? Nu e așa de simplu.
Nu-i bolnav. E vorba de altceva.
Frank, când a fost ultima dată când ai dormit?
Ce vrei să spui că am fost eu?
Nu sunt eu ăla care l-am părăsit și am fugit în pădure în mijlocul nopții.
Știu asta.
Ce-a fost atât de important încât să te scoli și să pleci?
Nu doar m-am ridicat și am plecat. Am crezut că e mort.
Soțul meu era plecat. Ce-ar fi trebuit să fac?
- Julie, ar fi trebuit să aștepți. - Am făcut o greșeală.
Știu asta. Dar asta nu schimbă ceea ce se întâmplă acum.
Sunt mama lui. Știu cum se simte. E bolnav.
Știu că e.
Te rog, trebuie să ai încredere în mine.
- Trebuie să-l ducem la spital. - Nu putem.
Și chiar dacă am putea, cum am apărea în fața medicului?
Am apărea ca niște părinți responsabili?
Ce-i vei spune doctorului? Că, din greșeală, ai crezut că bebelușul tău era mort?
Că ai încercat să te sinucizi?
Nu poți să-l atingi. Încă nu poți.
Îmi pare rău. Ai dreptate.
De îndată ce drumul se degajă, îl ducem la doctor.
Îți promit.
Dar până atunci, trebuie să facem acest lucru împreună. Bine?
Lasă-mă să te ajut.
Mai sus.
Mulțumesc.
- Ăsta e copilul tău? - Da, e Sam.
- Nu-mi plac copiii! - Ce se întâmplă, Helen?
Pleacă! Pleacă! Și nu mai veni!
De ce te temi, Helen?
Helen!
- Pleacă! - Helen, lasă-mă să intru!
Ți-am spus să pleci.
Helen, te rog, vreau doar să vorbesc cu tine.
Nu.
Cred...cred că ceva încearcă să-i facă rău lui Sam.
Pleacă, te rog! Doar pleacă!
Helen, dacă tu știi ceva, trebuie să știu și eu!
- Știi ceva, nu-i așa? - Nu.
Poate. Nu știu. Dar nu are niciun sens.
Ce? Ce nu are sens?
Ea...încearcă să-i facă rău copilului tău.
- Nu vreau să mă gândesc la așa ceva. - La ce să te gândești?
Nu înțelegi. Nu-i vorba de mine, ci de ea.
Cine!? Helen, despre ce naiba vorbești?
Pleacă!
Helen, te rog! Te rog!
Te rog, o să înnebunesc aici.
Helen, ajută-mă!
Te rog, lasă-mă să intru. Vreau doar să vorbesc cu tine.
Helen!
Când eram micuță și aveam vreo opt ani,
părinții mei au încercat să mai aibă un copil.
Mama mea...Vezi tu, toți copiii după mine s-au născut morți.
Soția mea și cu mine...Primii noștri trei copii s-au născut morți.
- Înseamnă că i-ai văzut. - Pe cine?
- Pe cei născuți morți. - La ce te referi?
Mă refer la copiii care s-au născut morți.
- I-ai văzut cum arată. - Da.
Nu erau cum mi-aș fi imaginat.
Nu cum mi-aș fi dorit să-mi amintesc de ei.
Nu micii ghemotoci plini de viață.
Fețele lor erau înghețate de suferință.
Desfigurați...
Vineți...
Deformați...
A dărâmat-o pe mama.
Și pe tata...
Era sigur că ea o să omoare și acest copil.
A murit...
Când nu mai respira, tatăl meu stătea în fața ei...
...fără să spună niciun cuvânt.
După un moment, a luat copilul.
L-a pus într-un sac, și-a luat lopata și l-a dus în pădure.
Tatăl meu și cu mine eram foarte apropiați.
Întotdeauna avea grijă de mine și eu întotdeauna îl urmăream.
L-am urmărit în pădure în noaptea aceea.
L-am văzut unde urma să o pună pe sora mea.
A ajuns în pădure...
...a lăsat sacul și a început să sape.
În timp ce săpa, eu nu făceam decât să mă uit la acel sac fără viață.
Apoi, s-a întâmplat.
Sacul s-a mișcat. Nu mult.
Dar destul ca să-mi dau seama că bebelușul din sac era încă în viață.
Când a terminat, a luat sacul și l-a pus în groapă.
Și a început să umple groapa cu pământ.
Dumnezeu știe cât mi-era de frică.
Picioarele mele nu se puteau mișca.
Eu stăteam acolo, în timp ce el o îngropa pe sora mea.
Tot ce puteam face era să privesc.
După ce a plecat, stăteam și plângeam.
N-am făcut nimic. Doar am stat și am privit.
Noaptea aceea când m-am dus la culcare,
a fost pentru prima oară când am auzit un plâns. Știam că era ea.
Țipa la mine.
A încercat să-ți facă vreun rău?
În mare parte, doar a plâns.
Nu știu ce se întâmplă cu bebelușul tău.
Dar eu nu am nimic de-a face cu asta.
Haide.
Vino.
Haide aici.
Ce ți-a spus?
Nu ne poate ajuta.
Ce-i ăla?
Un monitor video. Sper că funcționează încă.
Și atunci ce vom face?
Îl vom supraveghea până când putem să ieșim de aici.
Nu am încrederea în monitorizarea audio.
Astfel, putem vedea ce face.
Mă duc să caut niște baterii.
Ce?
Am crezut... Am crezut că am văzut...
Ce?
Nu contează.
Nu poți face asta după tot ce s-a întâmplat. Ce?
Am crezut că am văzut pe cineva care îi făcea rău lui Sam.
- Cine? - Nu...Nu știu.
El e bine. Întoarce-te în pat.
Julie...
Ce vei face dacă ceva...?
Dacă ceva nu va fi bine, crede-mă că vei afla.
Bine. Am vrut doar să mă asigur.
Frank, pot avea grijă de el.
Uite ce bine arată curcanul.
Da.
Hei, nimeni nu a uitat de tine. Mama ta doar gătea.
Bună, dragule. Ce murdar arăți.
Vom putea mânca de îndată ce curcanul e prăjit.
- Ce se întâmplă? - Sărbătorim.
- De ce? - Pentru că avem curent electric!
Slavă Domnului.
Unde e Sam?
Nu fă asta. Nu-i așa de amuzant.
Dumnezeule, scoate-l! Scoate-l!
Julie?
Julie.
Ce e, scumpule?
Julie?
Unde ai fost? Unde te-ai dus?
Te-am căutat pe tine! De ce-ai fugit?
Auzisem ceva.
Julie, vreau să știu dacă poți face asta.
Trebuie să știu dacă îl poți proteja.
- Nu pot. - Ba da, poți, Julie.
Nu pot.
Viața sa ar putea depinde de asta!
Nu mai spune asta! Nu pot!
Nu știu ce se întâmplă. Nu înțeleg...
Brațul meu...
- Te doare? - Nu.
Îmi spui ce s-a întâmplat?
Nu-mi amintesc.
Ți-am scos chestia aia din brațul tău.
Și îmi spui că nu știi ce s-a întâmplat?
Dormeam.
Și când m-am trezit, nu puteam să-mi simt brațul.
Cred că sunt somnambulă.
Ce faci?
Îl duc pe Sam în camera sa.
Nu, pot să am grijă de el.
- Trebuie să mă odihnesc. - Nu, Frank, te rog.
Te rog, nu-l lua de lângă mine.
- Ia și te culcă. - Nu, Frank, te rog!
Te rog, nu-mi fă asta! Te rog!
Cine ești tu?
Ești sora lui Helen?
Ce vrei?
Nu-i fă rău bebelușului meu, te rog.
Julie, trezește-te!
- Totul e bine. - Ce oră e?
- E 5 dimineața. - Ce se întâmplă?
- Am văzut o fantomă. - Ce?
- Unde? - În camera copilului.
- Când, acum? - Pe monitorul video.
- Cu bebelușul nostru. - Ce?
Nu știam de ce copilul tot plângea.
Frank, ascultă-te ce spui.
Ce spui nu are niciun sens.
Înseamnă că Helen nu spune adevărul.
Poate că este.
Poate că e un blestem.
Poate că Helen nu are nimic de-a face cu asta.
Nu știu. Orice ar fi, trebuie să descopăr.
Trebuie să vorbesc cu Helen. Tu să ai grijă de Sam.
Nu poți pur și simplu să mă lași aici.
Trebuie s-o fac!
Tocmai mi-ai spus că crezi că se află o fantomă în cealaltă cameră.
Nu cred că vrea să-i facă rău lui Sam.
Cred că încearcă să facă altceva.
Cred că încearcă să ne avertizeze.
Frank, nu am de gând să stau singură.
Ai grijă de Sam. Totul este OK!
Doar ai grijă de Sam. Mă întorc imediat.
Nu pot s-o fac...
Mă întorc imediat.
Are febră.
Trebuie să ieșim de aici acum.
- Nu. - Cum adică nu?
E prea târziu.
Trebuie să-l ducem la un spital.
Nu putem. Drumurile sunt blocate.
Voi merge pe jos dacă trebuie!
Ne-am prăbușit, Frank.
Ne-am prăbușit încă de la început.
Și cu fiecare secundă prin care trecem,
cu fiecare secundă care se scurge, ne uităm cum suferim
și en prăbușim și mai mult.
Lasă-mă să-l țin. Sunt pregătită.
Frank, te rog. Știu că e momentul.
Nu cred că e o idee foarte bună.
Trebuie să-l ating, te rog. Sunt pregătită.
Nu, nu ești pregătită.
Îl poți ține, de îndată ce vom pleca de aici.
Ai tot timpul la dispoziție.
Dă-mi-l!
Încerc să-l ajut!
Încerc să-mi protejez familia. Nu vezi asta, Julie?
Julie?
Frank.
Ajută-mă...
Iisuse.
De ce îmi faci asta?
Helen!
Helen, te rog, ajută-mă! Helen!
Te rog! Te rog! Helen, te rog!
Helen!
- Trebuie să-l ții pe Sam! - Nu! Lasă-mă în pace!
Pleacă de lângă mine!
Nu poți sta aici. Nu e sigur.
- Julie moare. - Ce? Cum?
- Nu e sora ta. - De unde știi?
Pentru că...pentru că am văzut-o. Nu încearcă să-i facă rău lui Sam.
Cred că a încercat să mă avertizeze.
Te amăgește.
Nu, îți spun că nu era sora ta.
Te rog, ține-l pe Sam. Te rog.
Nu, Frank. Nu înțelegi.
Nu înțelegi. Ea este. Acest vânt.
Acesta este țipătul și plânsul ei către lume.
- Nu înțelegi? - Nu, nu e ea.
În momentul în care eu am să-ți ating bebelușul, atunci ea îi va lua viața.
Te rog. Ia-l de lângă mine.
Aveai opt ani. Imaginația ta îți putea juca feste.
- De unde știi că ea e? - Pentru că a mai făcut-o și înainte!
Încercam să îndrept lucrurile.
Așa că m-am căsătorit.
Totul a mers bine până când am avut primul meu copil.
Până când l-am atins. A murit, Frank.
Toți au murit.
Toți cei care i-am atins după naștere, au murit.
Ea m-a blestemat. N-o să mă lase să mă mântuiesc.
N-o să mă lase să simt bucuria de a da viață unei ființe.
Ci doar să simt durere și suferință, pentru că eu i-am furat viața.
Dar Sam e în viață. Și Julie va muri.
Poți salva o viață.
Te rog, te rog, ia-l.
Te rog.
Bine. Am s-o fac.
Du-te. Voi chema după ajutor.
Ea l-a ucis. O, Dumnezeule. l-a ucis.
Totul e OK.
Ce faci?
Ești bine?
O, Frank.
O, Frank, nu poți vedea, nu-i așa?
Ce?
Frank, copilul tău e mort.
Ce?
Sam e mort, Frank.
Ce spui?
E mort de câteva zile. Poate mai demult.
Nu.
- E un truc! - Nu.
Ai spus că ea încearcă să facă asta.
Nu, Frank.
Ce i-ai făcut copilului meu!?
Frank. Frank. Unde e soția ta?
Unde e soția ta, Frank?
Stai deoparte! Stai deoparte de ea!
De îndată ce drumul se degajă,
îl ducem la doctor. Îți promit.
Dar până atunci, trebuie să facem acest lucru împreună. Bine?
Julie, mâinile tale. Ești bine?
Cine ești?
Ești sora lui Helen?
Ce vrei?
Sam.
Julie!